Když se jenom oslazuje, přichází „sůl nad zlato“
Markéta Hrbková

Jako by se čím dál jasněji ukazovalo, co měla bývalá vláda v čele s ODS společného s též odešlou americkou vládou prezidenta Bushe. Počátek volební kampaně hovořil jasně: „Důležité je najít společného nepřítele a ukojit vášně. Evropa nebo Česko… všem jim to osladíme.“  
Na naše přítulné přátelství s Bushem reagovalo nepřívětivě nejen Rusko, ale i ostatní evropské státy. To už jsme zapomněli. Topolánkova vláda od samého počátku nebyla v Bruselu vítaným leaderem. Ostatně, i když bychom to rádi zapomněli, máme s demokracií i tržní ekonomikou o 30 let zkušeností méně. Kdybychom byli ochotni se učit kultivovat radikální přímočarost černobílého světa totality a přinášet pomoc v podobě věcné analýzy toho, co nám způsobila a jak proti ní bojovat, získalo by i to smysl. Ale bylo předem jasné, že to se očekávat nedá.
Když se ministr Schwarzenberg po ostřelování Gazy musel omlouvat za náš příliš rychlý nástup pod taktovkou Condoleezzy Riceové, který se jaksi míjel s reakcí států Unie, za něž mluvil, bylo věru trapno… 
Máme finanční krizi, s jejímž řešením si nevědí rady ani státy, které tento ekonomický systém vypracovaly a zaváděly. Topolánek poradí; neřekne, co máme dělat, ale upozorní, že „tohle je cesta do pekla“. 
S Lisabonskou smlouvou máme na předsedající zemi maličko potíže a veliké entrée Davida Černého mi přišlo jako vtipný nápad, zůstalo však u nápadu. Výběr symbolů jednotlivých zemí svědčí spíš o povrchním, prvoplánovém zhodnocení než o chuti se nad jednotlivými státy zamyslet. Dokonce i upomínka svastiky zůstala v tomto pubertálním kousku oproti jiným případům téměř bez komentáře.
Po svržení vlády jsem zaslechla názor, že ten, kdo jej inicioval, nemá „národní hrdost“. Nevím, jestli hrdost člověka spočívá v tom, že nepřizná vlastní chybu či třeba jen nezkušenost a místo naslouchání káže. Vždy jsem to považovala spíš za projev zakomplexovanosti. 
Když padla vláda, bylo chvíli ticho. I Paroubek zůstal stát celý nesvůj. Zpočátku jsem s názorem na tuto událost velmi váhala. Ale jak přibývají dny a vidím reakce poražených, stálo by možná za úvahu, zda jsme tou ostudou vlastně nepředešli trapasu mnohem většímu.